חברות וחברים יקרים,

על האתיקה המקצועית

תכנית העבודה של ועדת האתיקה הארצית עמוסה. מצד אחד עולה עומס התיקים משנה לשנה עם הגידול במצבת עורכי הדין וההיזקקות הגוברת לעורכי דין. מצד שני המחוקק וצוק העתים יחד מוסיפים לועדת האתיקה מטלות חדשות. וברקע מנשבות רוחות לא טובות המבקשות להפקיע את השיפוט המשמעתי מלשכת עורכי הדין ולהעבירו לידי משרד המשפטים.
 
בראש הדברים צריכה ועדת האתיקה להגן על מקצוע עריכת הדין כמקצוע של נאמנים. עורך הדין הוא שלוח מיוחד במינו. הוא נאמן של לקוחו לא רק באשר לכספו, ואף לא רק באשר לסודותיו. הוא נאמן למטרות הבסיסיות של לקוחו ולזכויות היסוד שלו. לעתים, עורך הדין הוא קו ההגנה האחרון על זכויות האדם של הלקוח. יחסי האמון המיוחדים מגדירים את מקצוע עריכת הדין ומכוננים אותו. אכן, חובת העשה המרכזית החלה על עורך הדין היא לייצג את לקוחו בנאמנות, במסירות וללא מורא (כלל 2 לכללי האתיקה המקצועית).

נאמנות זו מקימה לעורך הדין חובות מיוחדות. אחת מהן היא חובת הסודיות והחיסיון בראיות. אחרת היא החובה להימנע מניגוד עניינים. שלישית – ההקפדה בטיפול בכספים מטעם הלקוח. רביעית -  הגינות, ומקצועיות ביחס ללקוח ובפעולה מטעמו.  פגיעה בחובות אלו מחייבת את לשכת עורכי הדין לנקוט צעדים משמעתיים.  ראו למשל: על"ע 3224/02 הועד המחוזי נ' אזוגי, פ"ד נו(6) 241; על"ע 9454/01 הוועד המחוזי נ' רווה , תק-על 2003(1) 1796.
 
עורכי הדין הם חלק ממערכת המשפט. בשעה שהם נושאים את קול הלקוחות לבית המשפט, הם גם נושאים את קולו של החוק אל הלקוחות. כך הם משמשים כשגרירים – ויש אומרים כמתרגמים – בין שני העולמות: עולם המעשה ועולם המשפט. תפקידם המיוחד של עורכי הדין מקים להם חובת נאמנות כללית וחובת זהירות כללית לבית המשפט. אכן, לעתים נדרש עורך הדין להלך בזהירות כבשדה מוקשים בין ציפיותיו של הלקוח לבין חובותיו לבית המשפט. אולם, מי שמפר את חובותיו לבית המשפט אינו יכול לפעול כמשפטן לטובת לקוחו. חובה זו כלפי בית המשפט, היא חובה יסודית וחשובה. 

בין אם נקבל את הקביעה שחובה זו גוברת על החובה ללקוח (ע"א 6185/00 עו"ד חנא נ' מדינת ישראל, פ"ד נו (1) 316), ובין אם נקבל את הגישה שהיא שוות מעמד (ל. זר-גוטמן, "לשאלת היחס בין חובת עורך הדין כלפי בית המשפט וחובתו כלפי הלקוח", הסניגור 57 (דצמבר 2001) 3), ואף אם נסבור שחובתו של עורך הדין לבית המשפט אינה אלא סייג לנאמנות ללקוחו – הקפדה על קיום החובות של עורכי הדין לבית המשפט, היא תנאי חיוני לשמירה על עצמאותו של המקצוע ולשמירה על אמון הציבור בעורכי הדין.
 
מנגנון האתיקה אינו פועל נגד עורכי הדין. הוא שליחם. כך כאשר הוא בודק לעומקן תלונות ומוצא שאין בהן ממש (ואלו רובן של התלונות), וכך כאשר הוא מוצא שיש בהן די כדי להעמיד לדין, ואף כאשר הוא משעה מן המקצוע עורכי דין שכשלו. אילו היה הציבור חשוף למאמץ הרב שעושים מאות מתנדבים (חברי ועדות אתיקה, קובלים, סניגורים וחברי בתי הדין), להוצאה הכספית הרבה שמוציאה לשכת עורכי הדין, ואף לתוצאותיו של המאמץ המתבטאות במאות פסקי דין  מדי שנה – היה האמון בעריכת הדין גובר. ועדת האתיקה תעמיד על סדר יומה לקבוע איזון חדש בין החובה להגן על שמו של עורך הדין שעניינו מתברר, לבין החובה להגן על שמו של מקצוע עריכת הדין, בדרך של פרסום מתאים של תוצאות ההליכים. הגברת השקיפות והיידוע הם אינטרס ברור של עורכי הדין, במאבקם על שמירת הטיפול המשמעתי בידי הלשכה.
 
מדברים אלה אכן נגזרת תוכנית עבודה עמוסה, הכוללת לא רק טיפול בתלונות ובחוות דעת – לועדת האתיקה הארצית יש גם סמכות מקבילה לועדות המחוזיות – אלא גם טיפול בשינויי חקיקה דרושים, הקמת ועדה לניגוד עניינים עם עיסוק אחר, הקמת ועדת הייעוץ לענייני לפרסומת, בקרה וביקורת על ההליכים בועדות המחוזיות ועוד. 
 
דרכם של רעיונות למימוש מחייבת עבודה מאומצת ויומיומית. לכך אנו מתחייבים.

         
דרור ארד-אילון, עו"ד
יו"ר ועדת האתיקה הארצית

דבר העורכת

דרך קביעת שכר הטרחה: חלק שני 

רשימה זו ממשיכה לעסוק בפרמטרים השונים לחישוב שכר הטרחה שחלקם כבר הוצג ברשימה הקודמת בגליון מספר 6.

כאשר אנו עוסקים בקביעת שכר הטרחה בדיעבד יש לבחון תחילה אם קיים הסכם שכר טרחה בין הצדדים שאם כן, הסכם זה מחייב. מקום שלא קיים הסכם שכר טרחה או שההסכם הינו חלקי וחסר באופן שאינו מכסה ישירות את הסכסוך הנוצר בין עורך הדין ללקוח יש לקבוע את השכר הראוי. ככלל, בית המשפט לא יידרש לשאלת השכר הראוי אם קיים הסכם. ראו, ע"א 606/85 ליכטנשטיין-לאור נ' חברת 66 קבלני ת"א בע"מ, תק-על 88(1) 205, פסקה 6.

פסיקת שכר ראוי תעשה לפי סעיף 46 לחוק החוזים (חלק כללי), התשל"ג – 1973 הקובע כי: "חיוב לתשלום בעד נכס או שירות שלא הוסכם על שיעורו, יש לקיים בתשלום של סכום שהיה ראוי להשתלם לפי הנסיבות בעת כריתת החוזה." הפרמטרים לפיהם יקבע שכר הטרחה הראוי של עורך הדין לפי סעיף 46 נקבעו על ידי בית המשפט העליון בפסק הדין המנחה ע"א 136/92 ביניש-עדיאל נ' דניה סיבוס חברה לבנין בע"מ, פ"ד מז(5) 114:
"קביעת השכר הראוי בגין טרחת עורך דין צריך שתיעשה בכל מקרה ומקרה לפי נסיבותיו. שיעורו של השכר הראוי אינו בגדר ידיעה שיפוטית, ואין בית המשפט מוסמך לקבעו על פי שיקול דעתו בלבד, מבלי שקביעותיו תתבססנה על ראיות שהובאו בפניו [ע"א 261/86 חברת דנו הישראלית נ' הורשפלד, פ"ד מג(1) 160, 165]. 

שכר טרחת עורך דין יכול שייקבע על פי שיטות שונות: שכר לפי אחוז מסויים משווי העיסקה נשוא הטרחה; שכר לפי שעות העבודה שהושקעו בפועל לצורך מתן הטיפול המשפטי; שכר לפי ישיבות בבית משפט או בבוררות; שכר על בסיס חודשי או שנתי; ועוד. 

שיעורו של שכר הטרחה, לפי כל שיטה ושיטה, גם הוא אינו קבוע, אלא תלוי במכלול של גורמים שיש לשקללם. בין הגורמים המשפיעים על קביעת שיעורו של השכר, ניתן למנות שיקולים כגון: היקף העיסקה בה מדובר, היקף העבודה המשפטית שבוצעה בפועל, מידת מורכבותה, סוג העבודה - טכנית ושגרתית או יצירתית ומקורית, טיפול עבור לקוח קבוע או מקרי, הכישורים הוותק ומעמדו של עורך הדין, וכן המוניטין שיצא לו כמומחה בנושא [ראה גם ע"א 502,499/89 הנזכר לעיל, שם בע' 593]. 
       
       בתחום האזרחי יש לקחת בחשבון גם את התוצאות שהושגו. 

עקב הרבגוניות, המורכבות והדינמיות, של הטיפול המשפטי- מקצועי, לענפיו השונים, יש להוכיח את אמות המידה והשיקולים הרלבנטיים לקביעת השכר הראוי, בכל מקרה ומקרה לגופו, באמצעות מומחים אשר, על סמך ניסיונם המקצועי, מחווים את דעתם על הנוהג הקיים בקשר לכך באותו מגזר מקצועי."

ברשימה זו אתמקד בדרך קביעת שכר הטרחה כאחוז מסוים משווי העסקה או הנכס נשוא הטיפול. שיטת החישוב כאחוז משווי הנכס ראויה במקרים בהם היקף הטיפול המשפטי תלוי ונגזר משוויו של הנכס/משווי נשוא הטיפול. באופן זה, החישוב כאחוז מהשווי מהווה ביטוי לפרמטר אחר - היקף הטיפול הנדרש. כך לדוגמא, בטיפול בגביית חובות עבור לקוחות באמצעות ההוצאה לפועל קיים קשר בין גובה החוב הנגבה להיקף הפעולות שיידרש עורך הדין לבצע. למשל, ככל שהסכום גבוה יותר ידרשו יותר עיקולים אצל החייב, מה שיצריך יותר עבודה מצד עורך הדין, בא כוח הזוכה. במקרה זה גובה החוב הוא נתון המצביע על היקף הטיפול הנדרש, ולכן חישוב השכר כאחוז מגובה החוב הינו ראוי בהיותו כרוך בשיקול של היקף העבודה הנדרש בתיק. דוגמא נוספת נוגעת לשכרו של מנהל עזבון. ככל שעולה ערכו של העזבון ניתן להניח שהיקף העבודה הנדרש ממנהלו יעלה אף הוא. ולכן קביעת שכר כאחוז משווי העזבון משקפת את היקף הטיפול הנדרש מצד מנהל העזבון ומהווה דרך ראויה לחישוב שכרו.

שיטת החישוב כאחוז משווי הנכס אינה ראויה כשיטת חישוב מקום בו אין קשר בין שווי הנכס למידת הטיפול המשפטי הנדרש. כך לדוגמא, הפעולות המשפטיות שנדרש עורך דין לבצע בפירוק שותפות במקרקעין אינן תלויות, בדרך כלל, בערך המקרקעין ולכן אין הצדקה לקבוע תמיד את השכר כאחוז משווי המקרקעין. חשוב להדגיש כי במידה והלקוח מסכים מראש לשיטת חישוב זו הרי שלא מתעוררת כל בעיה שכן הצדדים חופשיים להסכים על כל שיטת חישוב הנראית להם. הבעיה מתעוררת רק במקום שאין הסכמה מראש. התחום בו נפוץ השימוש בשיטת חישוב זו הוא במקרקעין, אך גם בכך אין לחייב את בית המשפט לאמץ שיטה זו בענייני מקרקעין שכן השאלה היא עדיין של השכר הראוי. בית המשפט יכול לקבוע את השכר על בסיס תשומות מלאות, דהיינו שכר טרחה מלא לפי כמות העבודה שהושקעה בפועל. על שיטת חישוב זו אעמוד ברשימה הבאה.

                                                                                                 בברכת חברים,
                                                                                           ד"ר לימור זר-גוטמן, עו"ד

איסור פניה לצד שכנגד מיוצג
שאילתא:
עו"ד, שוכר דירה, הנמצא בויכוח עם המשכיר המיוצג על-ידי עורך דין פנה ישירות למשכיר. האם הפר עו"ד את כלל 25 לכללי האתיקה האוסר על מגע עם צד שכנגד מיוצג?

החלטה:
כן. גם כאשר עו"ד מעורב באופן אישי בעניין מסוים, הוא חייב לפנות לצד שכנגד באמצעות עורך הדין המייצג אותו. [החלטה מספר את 96/01]
השתתפות עורך דין בתוכנית רדיו בערוץ 7 לצורך מתן מענה לשאלות משפטיות של המאזינים
החלטה:
שידור משפטי של עו"ד המתייחס לסוגיות המופנות אל התחנה, באופן עקרוני ולא ספציפי, אינו אסור לפי ככלי הפרסומת ואינו שונה מטורים דומים בעיתונות הכתובה ובכל מדיה אחרת. ברם, הקושי הוא בעובדה שתוכנית הרדיו משודרת בערוץ 7. ככל שהתחנה אינה חוקית ושידוריה נאסרו, המעשה אינו עולה בקנה אחד עם התנהגות ראויה של עו"ד. [החלטה מספר את 105/02]
ציון שם המתמחה על גבי שלט המשרד
החלטה:
לפי כללי הפרסומת אין לציין על שלט המשרד בכניסה לבניין ו/או בכניסה למשרד את שם המתמחה. עם זאת, אין מניעה כי ייכתב על דלת חדרו של המתמחה, בתוך כותלי המשרד, שמו של המתמחה ועובדת היותו מתמחה. [החלטה מספר את 17/03]
שיתוף בשכר טרחה כאשר המפנה את הלקוח הוא מתמחה
עובדות:
לפני 4 שנים, בהיותו מתמחה, הפנה הפונה (כיום עו"ד) את חברו לעו"ד על מנת שיטפל בתביעתו. לדבריו סוכם כי יקבל 1/3 משכ"ט שיגבה בתיק.
לאחרונה ניתן פסה"ד אולם עוה"ד השני טוען כי קיימת בעיה אתית בשיתופו בשכר הטרחה מאחר ולא היה אז עורך דין.

החלטה:
במועד בו הופנה הלקוח לא היה רשאי עורך הדין המקבל לסכם עם המתמחה, שהפנה אליו את הלקוח, כי ישתפו בשכר הטרחה הואיל והדבר מנוגד לסעיף 58 לחוק לשכת עורכי הדין. לכן, קיימת כיום מניעה אתית מצד עורך הדין המקבל לשתף את הפונה בשכר הטרחה. [החלטה מספר את 121/02]
עיכוב מתן רישיון למתמחה שביקש להכריז על עצמו פושט רגל
החלטה:
לאור העובדה שהמתמחה הגיש בקשה להכריז על עצמו כפושט רגל ובתגובתו לא הוכחשה הטענה כי ניתן כנגדו צו כינוס נכסים - אין זה ראוי לקבלו כחבר בלשכת עורכי הדין. החלטה זו תעמוד בתוקפה כל עוד יעמוד צו קבלת הנכסים בתוקפו. אם יבוטל הצו, יהיה המתמחה רשאי לפנות בבקשה מחודשת ללשכה והעניין יוחזר לדיון בועדת האתיקה. [החלטה מספר את 21/03]
פרסום הענקת שירות משפטי כחלק מסל שירותים
שאילתא:
האם חברה המספקת שירותים שונים בנושא הגירה מארץ לארץ לרבות, הובלה, מכס אחסון וכד', יכולה לפרסם בעלון הפרסומי שלה כי היא מספקת גם שירות של הפנייה לשירות משפטי?

החלטה:
החברה אינה כפופה לכללי האתיקה של הלשכה ולכן לא ניתן להנחות אותה מה לרשום בעלון הפרסומי.
מאידך, עו"ד אינו רשאי לטפל בלקוח שיופנה אליו מאותה חברה וזאת לאור כלל 11ב לכללי האתיקה. ס"ק א לכלל קובע: "עורך דין לא ייתן שירות משפטי ללקוח, שהפנה אליו גוף – שאינו עורך דין, שותפות של עורכי דין או חברת עורכי דין – הפועל למטרת רווח ולמטרה זו מפרסם ברבים מתן שירותים משפטיים." [ההדגשה אינה במקור] [החלטה מספר את 136/02].
חתימת עו"ד על מסמך מקורי
שאילתא:
האם יש מקום לחייב עורך דין החותם על מסמך בחותמת ו/או בחתימת ידו לעשות זאת בחותמת בצבע כחול ו/או בעט כחול וזאת כדי למנוע ספק אם המסמך חתום על-ידי עורך דין במקור ולא בצילום?

החלטה:
חתימה על מסמך מקורי בחותמת ו/או בעט בצבע כחול הינה רצויה לגבי כל ציבור החותמים ולא רק לגבי עורך דין. עם זאת, אין להטיל על עורכי דין מגבלה שאינה חלה על כלל הציבור. לפיכך ועדת האתיקה בדעה כי אין מקום להוסיף לחוק הלשכה ו/או כללי האתיקה בעניין זה ו/או אף כהנחיה של ועדת האתיקה.
שימוש בתואר "עורך דין" על-ידי רשם של בית משפט
שאילתא:
האם עו"ד שמונה כרשם של בית משפט וממשיך להיות חבר רשום בלשכת עורכי הדין ולשלם דמי חבר (באמצעות משרד המשפטים), רשאי להמשיך להשתמש בתואר "עורך דין" במקרים כגון: פנקסי השיקים, כרטיס אשראי, ניירות מכתבים, ספר טלפונים וכד'.

החלטה:
עורך דין שמונה כרשם של בית משפט הוא עדיין עורך דין ורשאי לעשות שימוש בתואר עורך דין. [החלטה מספר את 101/02]

הערת העורכת:
הועדה ציינה עוד כי על עורך דין שמונה כרשם חלות שתי מערכות שיפוט משמעותיות. הראשונה, מערכת השיפוט המשמעתי החלה על שופטים והקשורה למקרים שאירעו עקב תפקידו כרשם בלבד. השנייה, מערכת השיפוט המשמעתי של לשכת עורכי הדין וזאת בכל הקשור להיותו עורך דין ושלא בעת מילוי תפקידו כרשם. 
המעמד המשפטי של חוות הדעת שמנפיקות ועדות האתיקה
החלטה:
להמלצות של ועדות האתיקה יש מעמד של הנחיה או חוות דעת. פרקליט שינהג שלא בהתאם להנחיה, עלול לעמוד לדין משמעתי. ברם, בגדר הדיון המשמעתי, יגבש בית הדין את חוות דעתו העצמאית, תוך שהוא רשאי להסכים או שלא להסכים להמלצת ועדת האתיקה. פרקליט שיפעל בהתאם להנחיות ועדות האתיקה, הגם שלהחלטה זו אין תוקף מחייב, לא יועמד בדרך כלל לדין משמעתי וזאת משום שועדת האתיקה תביא בחשבון את הסתמכותו של עוה"ד על החלטתה, בגדר שיקוליה כקובל. מהאמור לעיל ברור כי לחוות הדעת של ועדת האתיקה יש מעמד מנחה וטוב יעשו עורכי הדין המתלבטים בבעיות של אתיקה, אם יפנו בשאלה מתאימה מבעוד מועד. [החלטה מספר את 59/02]

הערת העורכת:
1. רק חוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א – 1961, המסדיר את הדין המשמעתי יכול להעניק לחוות הדעת שמנפיקות ועדות האתיקה מעמד מחייב ומשלא נעשה כן משמע שאין להן תוקף מחייב. חריג לכך הוא כלל 16(ב) לכללי לשכת עורכי הדין (אתיקה מקצועית), התשמ"ו – 1986 המעניק מעמד מחייב להחלטות ועד מחוז לפיהן במקרה הקונקרטי לא קיים ניגוד עניינים האסור לפי כלל 16(א) בייצוג נגד לקוח מזדמן או נגד לקוח לשעבר.
2. ההחלטה תואמת את עמדת בית המשפט העליון בבג"צ 4262/00 עו"ד קבלאן נ' יו"ר ועדת האתיקה שם נקבע כי: "עורך דין שאינו רוצה להסתכן בעבירת משמעת יכול לבקש מראש חוות דעת של המוסד המוסמך לכך בלשכת עורכי הדין. אם חוות הדעת אינה מקובלת עליו, הוא עדיין רשאי לנהוג כהבנתו, ואם תוגש נגדו קובלנה לבית הדין המשמעתי, להציג את עמדתו בפני בית הדין. על פסק הדין של בית דין משמעתי מחוזי, אם לא יהיה מקובל עליו, יוכל לערער לפני בית הדין המשמעתי הארצי. ועל פסק הדין של בית הדין המשמעתי הארצי יוכל, אם ירצה, לערער לפני בית המשפט העליון."
3. מדיניות ועדת האתיקה שלא להעמיד לדין משמעתי עו"ד שפנה מראש לקבל חוות דעת ופעל לפיה, מוצדקת, כמובן, משיקולי הגינות, הסתמכות ותקנת הציבור. יחד עם זאת יש לזכור שסמכות הקבילה מסורה לפי החוק לארבע גורמים במקביל (ועד מחוז, ועד מרכזי, היועמ"ש ופרקליטת המדינה). מדיניות קובל אחד אינה מחייבת בהכרח את הקובלים האחרים אם כי היא מהווה שיקול רלוונטי בהכרעתם.
המשך: חובת הסניגור כאשר נודע לו שלקוחתו הפרה את תנאי השחרור בערובה
בהמשך להחלטה מספר את 42/01 שפורסמה בגליון מספר 2 לפיה - לא מוטלת על סניגור החובה להודיע על הפרה, לכאורה, של תנאי שחרור בערובה במקרים בהם אין חשש לביצוע פשע עתידי - נקבע כעת: יחד עם זאת, על הסניגור מוטלת החובה שלא להטעות את בית המשפט בין במעשה ובין במחדל.
לפיכך, אם ובמידה שבמהלך הדיון המשפטי המתואר במכתב הפונים תתעורר שאלת מקום המצאו של הנאשם, או שאלת הפרת תנאי השחרור בערובה, על הסניגורים להימנע מלהטעות את בית המשפט בין בדיבור ובין בשתיקה. [החלטה מספר את 53/02]
חיוב עורכי הדין על-ידי הבנקים למסור את פרטי הנהנה בחשבונות נאמנות ופקדונות
שאילתא:
בהנחה שהלקוחות לא אשרו לעורך הדין למסור לידי הבנק את פרטי הנהנה בחשבונות נאמנות ופקדונות, האם חל החסיון ועורך הדין רשאי לסרב לפניית הבנק?

החלטה:
1.	כיום, בעת פתיחת החשבון חלה חובה לגלות שמו של נהנה בחשבון נאמנות או בפקדון המוחזק בנאמנות עבור לקוח, וזאת בהתאם לסעיף 4 לצו איסור הלבנת הון (חובת זיהוי, דיווח וניהול רישומים של תאגידים בנקאיים), תשס"א – 2001, שהותקן מכח חוק איסור הלבנת הון, תש"ס – 2000.
2.	דרישה זו מוטלת גם על חשבונות שנפתחו בעבר, כאשר התאגיד הבנקאי מציין שאם ובמידה שלא ימסרו הפרטים, ייסגר החשבון.
3.	בת"א (ת"א) 2163/96 פיירהייזן נגד עו"ד גזית ואח', קבע כב' השופט ד"ר ג. קלינג "שזהותו של הנהנה אינה נופלת בגדרו של החסיון הקבוע בסעיף 90 לחוק לשכת עוה"ד תשכ"א באשר אינה נמנית על הדברים שהוחלפו בין לקוח לבין עורך דין:
4.	מאחר ושם הנהנה אינו חסוי, אלא סודי בלבד, די בהוראת דין על מנת לחייב את מתן הפרטים הנדרשים עפ"י הדין. אם ובמידה שהיו הפרטים חסויים על פי סעיף 90 לחוק לשכת עוה"ד אזי בהתאם לחוק איסור הלבנת הון, לא היתה חובת גילוי, שכן אין בחוק האחרון כדי לפגוע בהוראת סעיף 90 (וראה סעיף 24(ג) לחוק איסור הלבנת הון).
5.	בפקדונות ובחשבונות חדשים לא מתעורר קושי גם מהטעם שבעת פתיחת החשבון או הפקדון, על הלקוח לדעת כי שמו ימסר לתאגיד הבנקאי, ממילא גם אילו היה חל חסיון – מה שאין כן, הרי הלקוח נדרש לוותר עליו.
6.	בחשבונות ובפקדונות ישנים עלול לקוח למצוא שפרטיו נמסור מבלי שהוא יודע על כך. לפיכך מומלץ כי עוה"ד יידעו לקוחות כאלה על כך שעליהם למסור את פרטיהם וליתן ללקוחות אפשרות להורות על סגירת החשבונות או הפקדונות על אתר. [החלטה מספר את 10/03]

החלטות ועדת הייעוץ לענייני פרסומת
דברי הקדמה:
מכוח כלל 3(ח) לכללי לשכת עורכי הדין (פרסומת), התשס"א – 2001 [להלן: כללי הפרסומת] הוקמה בלשכה ועדת ייעוץ לענייני פרסומת שבראשה יושב ראש ועדת האתיקה הארצית. 
כל עורך דין רשאי לפנות, בטרם פרסם, אל הועדה, כדי לקבל אישור מראש בדבר עמידת הפרסומת שהוא מבקש לפרסם, בתנאי כללי הפרסומת. 

להלן יובאו תמצית ההחלטות שניתנו בעקבות פניות של חברים אל ועדת הייעוץ לענייני פרסומת. ההחלטות חולקו לפי צורות הפרסומת ותכני הפרסומת, שהיא האבחנה הנקוטה בכללי הפרסומת. 

צורות פרסומת:
-	אסורה פרסומת ברדיו על ספר משפטי שכתב עורך הדין.
-	שלט משרד  עורכי דין: אין הגבלה על גודל או צורה, השלט יכול להיות מואר ובלבד שמיקומו בפתח המשרד.
-	אסור למשרד עורכי דין לקחת חלק בפרסום של חברת כרטיסי אשראי הכולל הפצת רשימת בתי עסק המעניקים הנחות ללקוחות חברת האשראי.
-	אסור פרסום מאמר (או בצורה של שאלה ותשובה) כנגד תשלום במסגרת ובתוך שטח המיועד לפרסום מודעות.
-	מותר לעו"ד לכתוב מאמר או להתראיין בעיתונות בסוגיה משפטית אך אין לפרסם במאמר או בכתבה את מענו או דרך התקשרות אחרת עמו לצורך מתן שאלות אלא יש לפנות למערכת העיתון עצמה (חזרה על החלטה שפורסמה ב-עט ואתיקה גיליון 61  (אפריל 2001))
-	אסורה חלוקת ברכות מודפסות לרגל החג לציבור הרחב שאינו בהכרח לקוחותיו של עו"ד.
-	אסור לפרסם על לוח מודעות.

תכנים של פרסומת:
-	אסור להוסיף לכרטיס הביקור לוגו ו/או איור.
-	עורך דין העונה על שאלות של פונים בפורום משפטי באתר אינטרנט רשאי לציין בסיום התשובות הנשלחות לפונים את שמו, פרטי ההתקשרות עם משרדו כולל דואר אלקטרוני ותחומי עיסוק.
-	אסור לעו"ד לשלם לבעלי אתר האינטרנט כדי שיאפשר לו לענות לשאלות משפטיות של הפונים; אסור לעו"ד לפרסם את משרדו במסגרת אותו אתר למשל ע"י banner; אסור לעו"ד לשלם לבעל אתר אינטרנט כדי שימליץ על משרדו. 
הערת העורכת:
כללי הפרסומת חלים רק על עורכי דין לכן אם בעל האתר אינו עו"ד אין אפשרות לאכוף עליו   
את הכללים אלא על עורכי דין המפרסמים באתר באופן האסור שפורט לעיל.
-	"רישיון לסוכן ביטוח מומחה" הוא תואר שמותר לעו"ד לציין לפי כלל 3(ב)(5) לכללי הפרסומת.
-	אסור לציין בפרסומת - "בוגר קורס השתלמות תעודה בנושא: עסקאות מקרקעין", או בכל נוסח זהה שכן זהו תואר שאין דין המסדיר אותו (כלל 3(ב)(5).
-	אסור לציין בכרטיס הביקור "קצין משטרה ותובע משטרתי לשעבר."
-	מותר לפרסם בעיתון מודעה על שינוי כתובת המשרד. המודעה צריכה לעמוד בתנאי כלל 3(ד)
-	עו"ד שהגביל את חברותו בלשכה לפי סעיף 52ב לחוק לשכת עוה"ד רשאי להשתמש בתואר "עורך דין" גם בתקופת ההגבלה ובלבד שיציין שהוא בהגבלת חברות.
-	אסור לציין בנייר המכתבים של משרד עורכי דין, שם של רואה חשבון או משרד רואי חשבון המשמשים כיועצים למשרד, הואיל ואינם עורכי דין ואינם עובדים ככאלה במשרד.
-	עו"ד המייצג צד, גם ללא תמורה ובהתנדבות, יכול לשלוח מכתבים תחת נייר הפירמה שלו ולא של הגוף המשפטי שאינו  משרד עורכי דין או לשכה משפטית בארגון או פקולטה למשפטים, שעורך הדין פועל בעבורו.
-	אסור לציין על שלט המשרד את הביטוי "המרכז המשפטי".