חברות וחברים יקרים,
התיישנות או הגנה-מן-הצדק

האם יש להעמיד לדין עורך דין שעבר עבירה אתית אך הדבר נתגלה רק כעבור שנים או שמא יש לקבוע שהעבירה התיישנה? הווה ידוע שבדין הפלילי שחומרתו גבוהה יותר מזה של הדין המשמעתי חלה התיישנות. האם הגיונה של ההתיישנות בפלילים - עקרון המחילה, הימנעות משמירת ראיות הגנה, והתמעטות העניין לציבור – צריך לחול מקל וחומר גם על הדין המשמעתי הנמצא בדרגה פחותה? 

עיון בדברים מגלה שהתמונה מורכבת יותר.  הדין המשמעתי אינו דין "פחות דרגה" מהדין הפלילי, הוא מגן על אינטרסים חברתיים שונים מאלו של הדין הפלילי. אכן, יש ביניהם חפיפה רבה, אולם מטרת הדין המשמעתי אינה רק הענשת מי שסרח, אלא הגנה על הציבור והגנה על כבוד המקצוע ועל רמתו. מטעם זה נדחתה טענת התיישנות בפרשת על"ע 2/72 ישראל וינברג נ' היועץ המשפטי לממשלה, פ"ד כז(2), 314 ,עמ' 318-319, מפי כבוד השופט קיסטר: "בחוק לשכת עורכי-הדין, לא מדובר בעבירות פליליות, אלא בעבירות משמעת, השונות במטרתן ובתכונותיהן מעבירות פליליות." פער דומה קיים בין התיישנות פלילית להתיישנות אזרחית. בעוד שתקופת ההתיישנות על עבירת מרמה מתחילה במועד עשיית המעשה האסור, בעילת תובענה אזרחית של תרמית או אונאה מתחילה תקופת ההתיישנות רק מיום שנודעה התרמית או האונאה (סעיפים 7 ו-8 לחוק ההתיישנות, תשי"ח-1958). כך, תרמית המהווה עילת תביעה, המתגלה רק בחלוף שנים רבות, עשויה להקים זכות תביעה, על-אף שהעבירה הפלילית, שהיתה כרוכה בה, התיישנה זה מכבר. וזה לב העניין: מטרות חברתיות שונות מחייבות הסדר התיישנות שונה.
	
	ההלכה לפיה אין התיישנות על עבירות משמעת נקבעה ב - על"ע 18/84 כרמי נ' פרקליט המדינה, פ"ד מד(1) 362 מפי כבוד המשנה לנשיא מ' אלון:
"לאחר העיון באתי למסקנה, שאין דיני ההתיישנות חלים לעניין עבירות משמעתיות לפי חוק לשכת עורכי הדין, ושני טעמים לדבר: האחד - השמטת מוסד ההתיישנות לעניין העבירות המשמעתיות האמורות יש בה משום הסדר שלילי, בבחינת דבר המחוקק שלא להחיל את דיני ההתיישנות על עבירות אלה; אין בהשמטה זו משום לאקונה, ואין אנו רשאים, ואף אין אנו יכולים, לחדש, בדרך החקיקה השיפוטית, את מוסד התיישנות העבירות המשמעתיות לפי חוק לשכת עורכי הדין. והטעם השני - אף לגופו של דבר טעם יש, ולפחות מקצת טעם יש, שלא להחיל את מוסד ההתיישנות על עבירות משמעתיות אלה מבחינת טיבן ואופיין של עבירות אלה" 
וראו גם : על"ע 6045/02 בינשטוק נ' ועד מחוז ת"א של לשכת עורכי הדין  (טרם פורסם).

לאחרונה הוגשה הצעת חוק המבקשת לשנות את ההלכה הנוהגת ולקבוע התיישנות גם על עבירות משמעת. ועדת הרוויזיה בכללי האתיקה של ועדת האתיקה הארצית מצאה, שהפתרון הנכון אינו בקביעת מחסום התיישנות נוקשה, אלא במתן סמכות לבית הדין לבטל קובלנה בשלב מקדמי מטעמים של שיהוי שגורם אי-צדק.  הצעת הועדה נשענת על דברי כבוד השופט קיסטר בעל"ע 2/72 ויינברג נ' היועמ"ש, פ"ד כז (2) 314, 318:

"ייתכן אמנם שבמקרה מסוים יבטל בית-הדין המשמעתי איזה אישום, אם מבחינת הצדק אי-אפשר לברר את הקובלנה באופן הוגן, לדוגמה - אם הוגשה קובלנה באופן בלתי-צפוי וכעבור זמן רב, באופן שאין לצפות שבידי עורך-הדין נשארו רישומים או מסמכים הנוגעים לעניין, ובאמת לא נשארו בידיו רישומים ומסמכים כאלה."  

עקרון זה הוא העיקרון של ההגנה-מן-הצדק, שהוכר זה מכבר במשפט הפלילי (ע"פ 2910/94 יפת ואח' נ' מ"י, פ"ד נד(2)221). בתי משפט שונים ביטלו כתבי אישום במסגרת ההגנה-מן-הצדק שמקורה בשיהוי (למשל: ת"פ (שלום ת"א) 6550/94 מ"י נ' תומרקין (פסקים נה(4) 415; ת"פ (שלום נתניה) 202/00 מ"י נ' באום (לא פורסם)).  בשני מקרים, ביטל בית הדין המשמעתי בחיפה כתבי קובלנה בנימוק ששיהוי בהגשת כתבי הקובלנה הקים הגנה-מן-הצדק. מנגד, לגישה לפיה שיהוי אינו מקים הגנה-מן-הצדק ראו: ע"פ (ת"א) 71031/99 מ"י נ' שטיפנהולץ (לא פורסם); ע"פ 70770/00 מ"י נ' ארויה (לא פורסם)). 

המלצת ועדת הרוויזיה המונחת על שולחן המועצה הארצית קוראת לחקיקת טענה מקדמית לפיה: "נוכח בית הדין, לבקשת נאשם, שהעמדתו לדין נעשתה בשיהוי הגורם לאי צדק רשאי בית הדין להורות על מחיקת כתב הקובלנה." 

העלאת טענה מקדמית של שיהוי הגורם אי-צדק, תחייב לבחון באופן פרטני את חומרת העבירה, את הטעמים שבשלה לא הוגשה תלונה או קובלנה, את שינוי הדין מאז ואת הפגיעה שפגע הזמן בראיות התביעה ובראיות ההגנה. אכן, השיקולים הם שיקולים לגופו של עניין, ולא הכרעה טכנית לפי חלוף תקופה. המבחן המרכזי שעל בית הדין לערוך מתייחס לפגיעה בהליך התקין וביכולת הנאשם להתגונן. 
 
יש להניח, שלאור תיקון זה, ינחו עצמן ועדות האתיקה להימנע מהגשת כתבי קובלנה הלוקים בשיהוי חמור, ומטבע הדברים תפעל ההוראה גם לזירוז הליכי האתיקה מהגשת תלונה ועד להחלטה על הגשת קובלנה.   

     דרור ארד-אילון, עו"ד
יו"ר ועדת האתיקה הארצית

דבר העורכת      

דרך קביעת שכר הטרחה: חלק שלישי 
רשימה זו ממשיכה לעסוק בפרמטרים ובדרכים השונות לחישוב שכר הטרחה שחלקם כבר הוצגו ברשימות הקודמות בגליונות מספר 6 ו-7.

קביעת שכר הטרחה על בסיס תשומות מלאות:
לפי שיטה זו ישולם לעורך הדין שכר טרחה מלא בגין כמות העבודה שהושקעה בפועל על-ידי עורך הדין וצוות משרדו. הבעייתיות הטמונה בהסכם מסוג זה עולה מדברי בית המשפט ב- בת.א. (תא-יפו) 59207/00 פרופ' לוי נ' רובינשטיין:
"בהסכמי שכר הטרחה לפי שעות נתון הלקוח במצב של חוסר ידיעה ו/או חוסר ודאות שכן אין לו כל דרך לאמוד מראש את הסכום הכולל שיתבקש לשלם בגין שכר טרחה, ומן הסתם אף עורך הדין אינו מסוגל להציג בפניו תחזית מראש.
למעשה, לא עומדת בפני הלקוח אפשרות מעשית לעקוב אחר חשבונות שכר הטרחה, לבודקם ו/או לשלוט עליהם שהרי אין הוא יודע ואין הוא יכול לדעת מהן שעות העבודה שהושקעו בפועל בתיק הספציפי על ידי עובדי המשרד, אם לצורך למוד החומר, אם לצורך ניסוח כתבי בית דין, אם לצורך בדיקת פסיקה ואם לצורך התייעצות."

כדי לענות על בעיות אלו חייב עורך דין הבוחר בשיטה זו להקפיד על מספר מושכלות יסוד. ראשית, לסכם מה שווי שעת עבודה של עורך הדין ו/או כל אדם אחר ממשרדו העתיד לטפל בתיק. מקובל שהשכר הנמוך ביותר לשעה הוא שכר המתמחה ממנו עולה התעריף לשעה בהתאם לוותק, מומחיות והמוניטין של כל עורך דין. נקודה שנייה שיש להקפיד עליה הוא קביעת תקרה למספר שעות העבודה הצפויה בפועל באותו עניין, כאשר חריגה מהתקרה המקסימאלית מחייבת את אישור הלקוח מראש. אין להשלים עם מצב שבו מגלה הלקוח בדיעבד, בחשבון שכר הטרחה, הנשלח לו כי הוא נדרש לשלם מעבר למה שנאמר לו בתחילת הטיפול. יש לאמץ את הפרקטיקה המקובלת בקרב נותני שירותים לפיה כאשר העלות בפועל היא מעבר למה שסוכם – חייב איש השירות להפסיק את מלאכתו ולקבל את אישור הלקוח לחריגה. כבר ציינתי בגליון מספר 6 שטיפול משפטי אינו מקביל לתיקון מכשיר וכי בעבודה משפטית קשה להעריך מראש את כמות העבודה שתידרש. אך הוספתי וציינתי שעורך דין מנוסה בתחום הוא זה היכול להעריך כמה טיפול יידרש. ומכל מקום קביעת התקרה מראש עונה על הקושי בתנאי שמקפידים לקבל את אישור הלקוח מראש לכל חריגה מהתקרה. 

נקודה שלישית נוגעת לסבירות החיוב והיא קשורה להמלצה לקבוע תקרה מקסימאלית של שעות. הסכם בשיטת התשומות המלאות אשר נוקט רק בתעריף שעת עבודה בלא שהוא קובע תקרה מקסימאלית למספר שעות כפוף לדיני החוזים הרגילים, למבחני הסבירות ולחובת קיום חוזה בתום לב. כך לדוגמא, אם מדובר בהגשת תביעה בסכום של 50,00 ₪ אין זה סביר שעלות שכרו של עורך הדין יגיע לסכום זה הואיל והוא השקיע שעות מרובות בהכנת התיק הכוללות קריאת כל מאמר ופסק דין מכל הערכאות וממדינות שונות בעניין. כפי שציין בית המשפט בעניין פרופ' לוי:
"על עו"ד המטפל בתיק לשוות לנגד עיניו, לא רק את הטיפול המשפטי הנכון בעיניו, אלא גם את שאר הנסיבות כגון גודלו של התיק שנמסר לטיפולו, היקפו הכספי, יכולתו הכלכלית של הלקוח שלו, הוצאות שכבר הוצאו בעבר ע"י הלקוח לצורך טיפול בתיק זה, הוצאות שעוד נכונו לעתיד, הסיכויים לזכות במשפט וכו'.
הכל במידה הראויה, ולא רק לצורך התכלית הראויה.
כאשר אין ללקוח כל מידע לפיו יוכל להעריך את כמות העבודה המשפטית הנחוצה לצורך הטיפול בתיק שלו, וכאשר אין ללקוח כל יכולת מעשית לפקח על החשבונות המוגשים לו על דרך בחינת מספר שעות העבודה שהושקעו בעניינו ו/או נחיצותן-נאלץ הוא לשים מבטחו בעו"ד המטפל בו מתוך תקווה כי כשם שהוא דואג להגן על האינטרסים המשפטיים שלו, כך ידאג אף לאינטרסים הכלכלית שלו, קרי: יבצע רק את העבודה ההכרחית ובמינימום השעות האפשרי."

נקודה רביעית אותה מומלץ להבהיר בהסכם לפי תשומות מלאות, נוגעת לשאלה מה מהווה עבודה בפועל של עורך הדין בגינה מחויב הלקוח בתשלום. כך לדוגמא, האם יכול עורך הדין לכלול משלוח פקס כחלק משעות העבודה שהשקיע בתיק, או שיש לראות בכך שירות כללי שנותן המשרד שאין בצידו חיוב מיוחד. בעניין פרופ' לוי קבע בית המשפט "שמדובר בשירותי מזכירות שאמורים היו להיעשות ע"י מזכירות המשרד, ללא חיוב, ולא ע"י אחד מעורכי הדין עם חיוב בצידו." [פסקה 7]

שני עניינים נוספים עליהם יש להקפיד בכל הסכם שכר טרחה, לא רק בזה הנוקט בשיטת התשומות המלאות, עוסקים בהפרדה ברורה בין ההוצאות לשכר הטרחה, כמתחייב מסעיף 85 לחוק לשכת עורכי הדין ובקביעת אופן תשלום שכר הטרחה וההוצאות (מראש, כל חודש, עם גמר הטיפול, תחנות ביניים ועוד). כאשר לגבי תשלום בגין הוצאות חלה הוראת כלל 43 לכללי לשכת עורכי הדין (אתיקה מקצועית), התשמ"ו - 1986 לפיו על עורך הדין לגבות מהלקוח את ההוצאות שהוציא בתיק תוך זמן סביר לאחר שעורך הדין שילם את ההוצאות.

החלטת ועדת האתיקה הארצית הפותחת גיליון זה (החלטה מספר את92/03) מדגימה היטב את חשיבות  עריכת הסכם שכר טרחה מפורט בכתב המקפיד על מושכלות היסוד שצוינו לעיל.

                                                                                                 בברכת חברים,
                                                                                           ד"ר לימור זר-גוטמן, עו"ד

תלונה על הסכם שכר טרחה לפי שיטת התשומות המלאות
עובדות:
בפגישה הראשונה שנערכה בין המתלוננת לעורך הדין הוסבר לה מנגנון שכר הטרחה והיא ביקשה שהות לשקול ושילמה רק עבור פגישת הייעוץ. לאחר שנה חזרה המתלוננת אל עורך הדין וביקשה בכל זאת ייצוג ובאותו מועד אף נחתם הסכם שכר טרחה שכלל בצורה ברורה את הפרטים הבאים: א. תעריף שכר טרחה לפי שעות; ב. עלות פגישת יעוץ ראשונה; ג. אופן דרישת תשלום לפי שעות; ד. אופן תשלום עבור ההוצאות בנפרד.
עם גמר הטיפול שלח עורך הדין למתלוננת פירוט העבודות שנעשות בתיק בצירוף החשבוניות. כשהעלתה המתלוננים טרוניה בעניין גובה שכר הטרחה, הסכים להיפגש עימה, יחד עם קרוב משפחה, ונתן הסכמתו להפחתת שכר הטרחה ופריסתו לתשלומים.

שאילתא:	
האם יש בהתנהגות עורך הדין התנהגות שאינה הולמת עורך דין?

החלטה:
עורך הדין פעל כעורך דין סביר בשעה שהבהיר למתלוננת את תעריפי שכר הטרחה והחתים אותה על הסכם שכר טרח שנוסח באופן ברור לפי תעריפים לשעה. העובדה שהמתלוננת חזרה אחרי שנה לבקש ייצוג, מצביעה על כך שהיתה לה שהות לשקול האם היא מוכנה לתעריפים שדרש עורך הדין וחתימתה על ההסכם נעשתה לאחר שהבינה את הנדרש.
בנסיבות אלה, אין פסול בהתנהגות עורך הדין ואין עילה לאישום משמעתי ולכן ממליצה הועדה לגנוז את התלונה. [החלטה מספר: את 92/03]

האם עו"ד החבר בועדה למינוי שופטים רשאי להופיע בפני בית הדין להגבלים עסקיים
שאילתא:
סעיף 53א לחוק לשכת עורכי הדין אוסר על עורך דין החבר בועדה למינוי שופטים לייצג צד בבית משפט, בית דין דתי או בבית דין לעבודה שהשופטים המכהנים בו נבחרים או מתמנים על יסוד המלצת הועדה שבה הוא מכהן, כל עוד הוא חבר בועדה. הסעיף אינו מונה את בית הדין להגבלים עסקיים ומכאן השאלה.

החלטה:
מן הראוי שחבר בוועדה לבחירת שופטים ימנע גם מלהופיע בפני בי"ד להגבלים עסקיים, מאחר שיו"ר הטריבונל הינו שופט בית משפט מחוזי. דהיינו, שופט שקידומו (לבית המשפט העליון) עשוי להיות מוכרע בוועדה לבחירת שופטים, שאותו עורך דין חבר בה. מסיבה זו חל הרציונל של סעיף 53א הגם שלשון הסעיף אינה חלה על בי"ד להגבלים עסקיים. [החלטה מספר: את 1/03]
הליכי ברור תלונה הנוגעת לחבר בגוף הבודק או כאשר המתלונן הינו חבר בגוף הבודק
החלטה:
הועד המרכזי קבע בעבר מספר הנחיות לטיפול בתלונות המוגשות לועדות האתיקה:
תלונה נגד חבר ועד מחוז תועבר לטיפול הועד המרכזי באמצעות ועדת האתיקה הארצית.
תלונה נגד חבר ועד מרכזי תועבר לטיפול ועד מחוז.	
תלונה נגד חבר ועד מרכזי שהוא גם חבר ועד מחוז תועבר ע"י יו"ר ועדת האתיקה הארצית למחוז אחר.	
תלונה נגד חבר ועדת אתיקה ארצית שהוא חבר ועד מחוז תועבר יו"ר ועדת האתיקה הארצית למחוז אחר.	
תלונה נגד חבר ועד מחוז שהוא יו"ר ועדת האתיקה הארצית תטופל בועד מחוז כפי שיקבע על ידי הוועד המרכזי.		
הנימוק העיקרי בהעברת הטיפול הוא שלא יהיה מצב בו גוף יטפל בתלונות נגד אחד מחבריו.
הנחיה חדשה היא לגבי מצב של תלונה המוגשת לועדת אתיקה על ידי חבר ועדת האתיקה נגד חבר  לפיה: אין לועדת האתיקה מניעה לדון בתלונה המוגשת ע"י אחד מחבריה. מובן שבכל הקשור לטיפול בתלונה, לרבות בדיון שמתקיים בתלונה בועדת האתיקה, לא יוכל אותו חבר להשתתף ואף לא יוכל להיות נוכח באופן כלשהו. [החלטה מספר: את 128/02]

הערת העורכת:
מצב בו חבר ועדה מגיש תלונה לועדה כנגד חבר אחר הוא מצב המעמיד את אותו חבר בניגוד עניינים מאחר ויש לו עניין אישי בתלונה. לפיכך, ההנחיה החדשה מבוססת על האופן בו מתייחס המחוקק בשורה של חוקים למצב של ניגוד עניינים של חבר ועדה סטטוטורית. בדיקת חוקים אלו העלתה כי במקרים בהם יש לחבר ניגוד עניינים בנושא מסוים עליו לדווח על כך ליו"ר הועדה ולהימנע מהשתתפות בדיון באותו נושא. באותם סעיפים בחוקים השונים אין התייחסות לחברים אחרים באותה ועדה ומכאן, שהם רשאים להמשיך בתפקידם.
אסורה שותפות בין עורך דין לרואה חשבון & כללי עיסוק אחר 
עובדות:
עורך דין הנושא גם תואר רואה חשבון מעוניין להקים שותפות עסקית עם רואה חשבון אחר בנושאי יעוץ מס ועבודה. השניים רוצים לפרסם מודעת פרסומת בעיתונות לגבי השירותים שהם מעניקים ולציין כי השירות ניתן על ידי רואי חשבון ועורכי דין המתמחים בתחומים אלה. 
השאילתא:
1.	האם מבנה השותפות תקין מבחינת דיני האתיקה?
2.	האם ניתן לפרסם במודעת הפרסומת את דבר היותם רואי חשבון ועורכי דין?
3.	כיצד על עורך הדין לנהוג אם לקוח שקיבל יעוץ מהשותפות יבקש גם ייצוג משפטי באותו נושא או יבקש יעוץ בנושא אחר?
החלטה:
1.	עורך הדין אינו יכול לתת ייעוץ משפטי במסגרת השותפות או העסק. אי אפשר לאסור עליו להקים שותפות עם מי שרוצה, רק שלא יוכל לתת ייעוץ משפטי ולעשות עבודה משפטית אחרת כעורך דין במסגרת העסק. 
2.	אסור לפרסם עצמו כעורך דין במסגרת העסק כי בכך ישנה עקיפה של כללי הפרסומת. 
3.	אסור לתת ייעוץ משפטי ללקוחות החברה בנושאים שנתן שרות לא משפטי בחברה. בנושאים אחרים מותר. 
4.	העסק צריך לפעול במקום נפרד.
הערת העורכת:
ההחלטה נשענת על הוראות החוק הבאות. סעיף אחד להחלטה: סעיף 58 לחוק לשכת עורכי הדין האוסר על  שותפות של עורך דין העובד במקצועו עם מי שאינו עורך דין. מכאן, שאסורה שותפות בין עו"ד לרואה חשבון אם תפקידה לתת גם ייעוץ משפטי. מנגד, בכובעו השני, כרואה חשבון הוא רשאי להקים שותפות של רואי חשבון (בכפוף לחוק ולכללים הקשורים בראיית חשבון) אך זו לא תוכל לתת שירות משפטי.
סעיף שתיים להחלטה: כללי הפרסומת מחייבים את עורך הדין גם במסגרת עיסוקו האחר אם הוא מציין בפרסומת את עיסוקו כעורך דין.
סעיף שלוש להחלטה: כללי לשכת עורכי הדיו (עיסוק אחר), התשס"ג – 2003 שנכנסו לתוקף לפני מספר חודשים, מתירים לפונה לטפל כרואה חשבון באותו לקוח בו טיפל כעורך דין בתנאי שמדובר בעניין אחר ולא בעניין בו טיפל כעורך דין. ולהיפך, מותר לפונה לטפל כעורך דין באותו לקוח בו טיפל כרואה חשבון בתנאי שמדובר בעניין אחר ולא בעניין בו טיפל כרואה חשבון. ויודגש שהפסיקה המחייבת שעסקה בסוגיה של ניגוד עניינים (היא הסוגיה של כללי עיסוק אחר) פרשה את הביטוי "אותו עניין" בצורה רחבה (ראו: על"ע 6/88 קובלר נ' הוועד המחוזי, פ"ד מד (4) 329). 
סעיף ארבע להחלטה: כלל 4 לכללי לשכת עורכי הדין (אתיקה מקצועית), התשמ"ו- 1986 , אינו מתיר לעורך דין להשתמש במשרד עורכי הדין לצורך עיסוקו האחר ולכן עליו להחזיק משרד נפרד לצורך עבודתו כרואה חשבון.

פעולות שמבצע מתמחה
שאילתא:
1.	האם מתמחה רשאי לחתום כמתמחה על מכתב הכתוב על ניר עורך הדין, בו ינהל משא ומתן מול עורך דין אחר, ויחזור במכתבו מספר פעמים על המילים: "בשם מרשתי" או "מרשתי"?
2.	האם עורך דין עובר עבירה אתית כשהוא מתיר למתמחה לנהל משא ומתן בעל אופי משפטי מול עורך דין שכנגד?
3.	האם רשאי עורך דין להפסיק מו"מ מול מתמחה ולדרוש את המו"מ רק מול עורך הדין?
החלטה:
לשאלה הראשונה: אסור למתמחה לחתום על מכתבים בהם יהיה כתוב "מרשתי" או "מרשי" שכן הלקוח הוא המרשה של עורך הדין ולא של המתמחה.
מותר למתמחה לחתום על מכתבים במסגרת עבודתו, על נייר המכתבים של הפירמה ובלבד שעשה זאת תחת פיקוחו ואחריותו של מאמנו, ויציין שהוא מתמחה.
לשאלה השנייה: מתמחה יכול לנהל משא ומתן בעל אופי משפטי מול עורך דין אחר. 
לשאלה השלישית: עורך דין רשאי אך אינו חייב לנהל משא ומתן מול מתמחה והוא רשאי לדרוש לשוחח במישרין עם עורך הדין ועורך הדין חייב להשיב לפנייתו.

החלטות ועדת שכר הטרחה שליד הועד המרכזי
דברי הקדמה: 
ועדת שכר הטרחה היא ועדה וולונטרית שהקים הועד המרכזי המחזיקה בשלושה תפקידים. הראשון, בפנייה של לקוח לועדה לפי סעיף 84(ב) לחוק לשכת עורכי הדין, קובעת הועדה את השכר המתאים כאשר הקביעה מכוח סעיף זה מחייבת את עורך הדין. השני, הועדה דנה וממליצה על עדכון או שינוי התעריף המינימאלי המומלץ. שלוש, הועדה דנה ועונה לפניות המגיעות מלקוחות ועורכי דין מכל הארץ בענייני שכר טרחה. הפניות נעשות בצורה של שאלות ו/או תלונות קונקרטיות כאשר להחלטות הועדה אין תוקף מחייב. החלטות הועדה מתוקף תפקידה השלישי יובאו להלן.

 להלן יובאו תמצית ההחלטות שניתנו בעקבות פניות של  לקוחות וחברים אל הועדה:
-	שכר הטרחה שפוסק בית המשפט שייך ללקוח ואינו קשור להסכמי שכר הטרחה בין הלקוח לעורך הדין. לפיכך, ייתכן שהשכר אותו יגבה עורך הדין לפי ההסכם עם הלקוח יהיה גבוה או נמוך ממה שפסק בית המשפט.
-	סוגיית שכר טרחת עורך דין המומלץ לטיפול בהעברת זכויות מאת רוכש מקורי מקבלן לצד ג': צו פיקוח על מחירי מוצרים ושירותים (החלת החוק על שירותי נותן שירות בהעדר רישום זכויות בפנקסי המקרקעין), התש"ס – 1999 חל על נותן שרות כהגדרתו בצו הפיקוח בכללו עורך דין אשר מנהל אצלו רישום על זכויות בקשר למקרקעין. לעומתו סעיף 11(10)(ב) לתעריף המינימלי המומלץ, חל על עורך דין אשר אינו נופל בגדר נותן שירות, דהיינו, רישום הזכויות אינו מתנהל אצלו.
-	צו פיקוח על מחירי מוצרים ושירותים (החלת החוק על שירותי נותן שירות בהעדר רישום זכויות בפנקסי המקרקעין), התש"ס – 1999 לרבות הגדרת "נותן שירות" שבו, אינו חל כאשר העברת הזכויות אינה בחברה משכנת אלא בחברה קבלנית שטרם רשמה הדירות ע"ש הרוכשים וממנה מבוקש לבצע העברה מקונה יד ראשונה לקונה ממנו.
-	הועדה אינה מטפלת בנושאים התלויים ועומדים בפני בית המשפט אלא אם כן, מקבלת הועדה פניה מבית המשפט.

החלטות ועדת הייעוץ לענייני פרסומת
דברי הקדמה:
מכוח כלל 3(ח) לכללי לשכת עורכי הדין (פרסומת), התשס"א – 2001 [להלן: כללי הפרסומת] הוקמה בלשכה ועדת ייעוץ לענייני פרסומת שבראשה יושב ראש ועדת האתיקה הארצית. 
כל עורך דין רשאי לפנות, בטרם פרסם, אל הועדה, כדי לקבל אישור מראש בדבר עמידת הפרסומת שהוא מבקש לפרסם, בתנאי כללי הפרסומת. 

להלן יובאו תמצית ההחלטות שניתנו בעקבות פניות של חברים אל ועדת הייעוץ לענייני פרסומת. ההחלטות חולקו לפי צורות הפרסומת ותכני הפרסומת, שהיא האבחנה הנקוטה בכללי הפרסומת. 

צורות פרסומת:
-	אסורה פרסומת במדריך פרסומי המיועד לתלייה על משטחים ממוגנטים.
-	אסורה פרסומת במדריך פרסומי המיועד לבתי עסק. 
-	אסורה פרסומת על גבי מפת העיר (המשמשת כעלון פרסומת לבתי עסק).
-	על שלט המוצב באתר בנייה מטעם הקבלן הכולל את שמות המתכננים והיועצים של הפרויקט אסור לפרסם את שם משרד עורכי הדין הנותן ייעוץ משפטי לפרויקט.
-	אסורה פרסומת בעמודי החדשות או הכלכלה של העיתון הגם שהכותרת "שירותים משפטיים" מופיעה מעל המודעה. פרסומת בעיתון מותרת רק במדור משפטי שיוחד לפרסומת עורכי דין.
-	פרסומת במדור משפטי בעיתון מותרת גם אם המודעה הינה היחידה באותו גליון/עיתון ובלבד שהמדור יוחד לפרסומת עורכי דין.

תכנים של פרסומת:
-	מודעה בעיתון על שינוי כתובת המשרד היא פרסומת בעיתונות החייבת לפיכך, להיעשות  בהתאם לכלל 3(ב) ו-3(ד) לכללי הפרסומת. בכללם, הופעה רק במדור שיוחד לפרסומות עורכי דין.
-	לגבי כל צורות הפרסומת המותרות, כולל האינטרנט: לא ניתן לפרסם במסגרת תחום העיסוק את הביטוי "ליטיגציה בתיקים ששווים מעל X ₪"  ויודגש שניתן לציין ליטיגציה כתחום עיסוק.
-	לגבי כל צורות הפרסומת המותרות, כולל האינטרנט: לא ניתן לציין במסגרת תחומי העיסוק שמות של לקוחות ותיקים ספציפיים.
-	לגבי כל צורות הפרסומת המותרות, כולל האינטרנט: לא ניתן לציין "הסמכה לדיינות" שכן זו הסמכה שאין דין אחר המסדיר את השימוש בה (כלל 3(ב)(5) לכללי הפרסומת).
-	עו"ד הכותב מאמר במדור משפטי בעיתון/מגזין יכול לציין את שמו ואת עובדת היותו עורך דין אך לא יכול לציין את: תאריו במשפטים ובתחומים אחרים, כתובת המשרד ומספר הטלפון ולא את תחומי עיסוקו.
-	לגבי כל צורות הפרסומת המותרות, כולל האינטרנט: לא ניתן לציין תחומי התמחות שכן, בשונה מרפואה, לא קיימת אצל עורכי דין התמחות. הכללים מתירים לציין "תחומי עיסוק".
-	פרסומת באתר האינטרנט של המשרד יכול ותכלול את שירותי המשרד שינתנו לפונים באמצעות האתר ואת לוגו המשרד ופרטי ההתקשרות עמו.
-	 פרסומת באתר האינטרנט של המשרד לא תכלול בקשה להזמנת שירות משפטי על-ידי הפונים באתר, ולא בקשה להזמנת טפסים על-ידי הפונים באתר.
-	אתר אינטרנט שאינו של משרד עורכי דין: אסור לאתר להפנות לקוחות לעורכי דין מסוימים, אסור לאתר לתת יעוץ משפטי לפונים בתשלום.
-	מותר לעורך דין לשמש כיועץ משפטי של אתר אינטרנט (שאינו שייך למשרד עורכי דין). מותר לאותו עו"ד לציין את שמו ומספר הטלפון שלו באתר. השכר שיקבל עו"ד תמורת עבודתו כיועץ המשפטי של האתר צריך להתקבל מהאתר (ממי שמפעיל אותו) ולא מלקוחות הפונים לאתר. אסור לעו"ד לתת ייעוץ משפטי דרך האתר אם זה גובה תשלום עבור הייעוץ.